KODUVANA TAGASITULEK
Elas kord piigake.
Tark, ilus, aga täiesti saamatu:
nii leiva küpsetamises kui riiete parandamises.
Ja siis asus tema juurde elama koduvana.
Noor veel, aga tõsine.
Ja edenes neil majapidamine, tähendab, väga hästi.
Aga oh häda! Nende juurde ilmus Baba-Jagaa.
Ja mõtelge! Tassis koduvana minema.
Nafanja, kas te teed joote? - Ei, tänan, ma kodus jõin.
Ja niisiis mõtles Baba-Jagaa joota koduvana mürgise nõiajoogiga,
et ta unustaks oma kodutare.
Pole majas õnne! Aga miks?
Sellepärast, et Kuzjakest pole ikka veel.
Ema, ema, hoia lapsi!
Kolm, kaks, üks, null!
Start! - Kuhu nüüd?
Õnne eest on vaja võidelda.
Tahan linna, tahan koju!
Kuzenka, mu kalliskivike!
Ma olen Kuzma.
Mine minema! - Kui kõik linna ära lähevad,
kes siis muinasjuttudesse elama jääb? - Teil on oma jutt, minul oma.
Unustasid pirukad teele kaasa võtta.
Jah? Aga millega need on? - Üllatusega.
Anna! Aga kiiresti! - Kohe, üks hetk.
Kes minu pirukat maitseb, see oma kodu unustab.
Keda armastasid - enam ei armasta. - Ja see ongi üllatus?
Nõiajook? Vale tegelase peale sattusite.
Luud, vii mind, kust tõid mind!
Ei, Kuzma!
Pole sa minu oma, ei saa sa kellegi omaks.
Pane tuli alla.
Vanaemade juurest ei tohi ära joosta, ei tohi vanakesi unustada.
Nüüd, hütt! Tõuse!
Jõe juurde, pööra jõe juurde, lollakas!
Hei, inimesed!
Et sa puruks kukuksid!
Kao siit minema! - Seisa!
Seisa, kuhu sa lähed?!
Kõtt, kõtt, kõtt!
Oh, ära uppus minu õnneke!
Pole midagi, pinnale jäi. Teed jahuks.
Kas sina oled mölder või? - Mis mölder ma olen, koduvana olen.
Kikimaks kutsutakse. - Milline kohtumine!
Misasja, mis sa nüüd?
Jah, ei vea meil koduvanadega.
Kikimake!
Üks-kaks, üks-kaks.
Kus ma olen? Kes ma olen?
Koduvana oled, papike.
Viimane siin ümbruskonnas.
Kuhu sa meie koduvana panid?
Oli koduvana, sai vetevanaks.
Kuzjake!
Kuzja, kus sa oled?
Oi, kuhu sa...
Ära söö, sülita kohe välja!
Selles on nõiarohi sees.
Aga kes sina selline oled? Tõepoolest, kes sa oled?
Kas sa ei tunne ära?
Esimest korda näen. - Kuule, sul ei ole mõistus kodus.
Mul ei ole kodu, ma olen vaba lind.
Kuhu tahan, sinna lendan, kuhu tahan, sinna lendan.
Seisa, seisa, tobu!
On kaabakas! Tules ei põle, vees ei upu.
Eh, linnavurled! Jätavad onnid sinnapaika.
Noh, tip-tip-tip!
Oh, sind taadikest! Kotkas!
Kuhu tahan, sinna lendan!
Kuhu tahan? Kuhu lendan?
Koju! Pööra koju!
Mul ei ole kodu.
Kõigil on, aga minul ei ole.
Minu järel! Ära jää maha!
Ei! Magama, magama, magama.
Ema! Ema!
Lapsed! Üks, kaks, kolm.
Kõik! Milline õnn!
Õnn? Kus? Kus on õnn?
Õnn on see, kui sul on kõik kodus.
Nataða, vaata, mis kell on.
Homseni? - Homseni.
Ongi korras, ongi kõik hästi.
Jutustas Pastella